Самотната му фигура е тъй далеч в празнотата,
че почти не можеш да я видиш.
Но ето я магията и тя трепти около него!
МАГИ Лабиринт от магия
Всяко малко момиче мечтае
за своя принц на бял кон.
Без да го осъзнаваме,
всички мечтаем за един такъв перфектен свят.
Но всеки от тях ще иска да останем
в този сив и тъжен живот завинаги.
Ще се смееш ли, ако ти призная,
че все още мечтая?
Нека в този безкраен свят
да ни води единствено светлината!
Дръж я близо до себе си
и светът ще се усмихне за теб.
Ако някой ден се загубиш,
вдигни очи към трепкащите звезди.
Стига да знам, че споделяме това небе,
тъмнината ми ще бъде по-красива!
И дано всичките ми тревоги се стопят с изгрева.
17-та нощ: "Усмивка"
Какво направи току-що? - Помолих всички да дойдат.
За да могат да поведат теб и приятеля ти.
В момента той е в пълната тъмнина.
Ще трябва да минеш с меча си през мрака.
Но мечът… - Спокойно, мечът се възстановява.
Само ни трябва повече сила!
Хархарл Инфигар!
Пак ли това? Нали видя, че не действа?
Да започваме, Али Баба!
Огънят!
Това е единственото, което мога засега.
Поне помага на теб!
Може и да е повече от чист късмет.
Мечът на Амон се върна!
И какво от това?!
Давай, Али Баба!
Друг път!
Стана ли?
Черният джин е безсмъртен. Атаката ти ще се обърне срещу теб.
Принц Али Баба…
Какво, да не би джинът да го погълна?
Значи все пак е блъфирал!
Имам да ти казвам нещо.
Какво е това?!
Какво… Недей. Спри!
Джудал.
Али Баба.
Къде съм?
Ти си в черния джин, Али Баба. - Аладин!
Това…
Неговият рукх е създал прототип.
Ще ти осигуря време. Ти трябва да го спасиш!
Касим, нека да поговорим.
Няма какво да ти казвам. - Касим…
Стой на място!
Осъзнай го вече!
Аз те мразя! И това не е от скоро.
Още от дете те мразя!
И тогава, и тогава, и тогава!
Исках да се блъскаш в стени от отчаяние!
Но ти… Защо не загуби надежда?
Проклет да си! Толкова ли сме различни?
Само аз тъна в тъмнина!
Защо само аз съм роден като боклук?!
Касим…
Проклятие… Малкия!
Защо ми го причини?!
Али Баба, рукх никога не лъже.
Затова думите му могат да те наранят.
Но аз знам, че ти можеш!
Ти винаги си готов да рискуваш, за да спасиш друг.
Ти си от този тип герои!
Избрах те за кандидат за крал!
Твоята кръв…
е смесица от тази на добрата ти майка и тази на краля.
А аз нося кръвта на безполезния си баща.
Разбира се, че ще сме различни.
Светът винаги е такъв.
Научих го още като дете.
И все пак, не е ли нечестно?
Не е ли гадно, че всичко е решено, още преди да се родим?
Ето защо аз реших!
Ако това е моята съдба,
ще я сграбча и ще я преобърна!
Няма да я приема. Няма!
Отгледани сме на едно място, а сме толкова различни!
Ти винаги си бил обграден от светлина.
Чувам го в главата си. - Само заради различната кръв…
Където и да си, винаги живееш честно и почтено.
Не.
Гнус ме е да се докосвам до добротата ти!
Не!
Изобщо не съм толкова перфектен!
Просто се старая да бъда!
Никога не съм мислил, че съм роден по-различен!
Имах ужасни дни. Правих безобразни неща!
Безброй пъти съм се самосъжалявал!
Не ме прави герой, за да се изкарваш прав!
Млъкни, по дяволите! Млъкни!
Няма да загубя от теб!
Никой не говори за победа или загуба!
Родени сме на едно и също бунище. Опитахме се да живеем еднакво!
Родени сме еднакво мръсни! Няма никаква разлика!
Само думи! Не разбираш нищо!
Хората са различни!
Има смисъл…
Способности, външен вид, характер,
етнос, семейство, социален статус.
Всичко е решено още в началото.
А тези, които са родени без нищо…
Това са… копторите? - Мамо! Мамо!
Дръж се, Мариам!
Боли… Боли ме!
Братко…
Мариам… Мариам… Мариам!
По дяволите! Защо се случва все с нас?!
Ние и без това си нямахме нищо!
Не е вярно. Вас ви ограбиха, нали така?
Не се случва само тук.
Всеки, който седи на върха, се възползва от тези отдолу.
Тази съдба си заслужава да проклинаме.
Това не ви харесва, нали?
Няма да живеете цял живот отдолу, нали?
Ако искате да направите революция,
нека да ви помогна.
Да!
Аз ще променя съдбата.
Дори един боклук като мен
може да стане различен!
Мога да постигна величие!
Всеки може!
Нещо идва насам.
Али Баба!
Боли… Толкова съм тъп!
Така и не забелязах, че Касим се чувства така!
Не, може и да съм знаел…
Но се страхувах да мисля за това колко сме различни,
затова бягах!
Знаех, че всички хора са различни.
Но тази мисъл ме прави толкова тъжен!
Трябва да има някакъв начин.
Трябва да има начин да живеем заедно и щастливо.
Трябва да го има!
Той… наистина го мисли.
Иска да премахне тези различия.
Ужасно тъжен?
Може би е трябвало да приема съдбата си.
Колкото и да се протягам напред,
няма да мога да съм като него.
Никога няма да бъдем еднакви.
Ако бях приел различията ни,
ако всеки от нас е давал най-доброто от себе си…
Но аз се опитвах да застана на твоето място.
Али Баба!
Джинът се самоунищожава.
Времето ни почти свърши. - Касим, дойдох да те спася!
Вече направи достатъчно.
Никога няма да мога да ти се извиня.
Трябваше да си говорим повече.
Касим!
Касим, чакай!
Хей, Али Баба?
Ние… - Какво, Касим?!
Проклето дете!
Няма да слушаш баща си, а?
Нямаш правото да се наричаш мой баща!
Истински глупак! Къде е Мариам?
Вече би могла да има клиенти.
Така ще ми плаща пиячката.
Касим…
Ти си същият боклук… като мен.
Не… По дяволите, по дяволите!
Но въпреки всичко, все още има един човек…
Касим, да помогна ли?
Не е нужно да се намесваш.
Ти не си като мен. - Какво имаш предвид?
Хей, Али Баба… Ние нали сме…
Защо? Защо ти е да питаш?!
Това… Това е…
Естествено, че сме, глупако!
Ние сме…
Приятели!
Какво стана със силата ми? - Лошо.
До нови срещи, Маги.
Добре дошъл, Али Баба.
Четвъртият Маги, който получи Мъдростта на Соломон.
Интересно. Ще те потопя в нашата тъмнина!
И теб, и твоя избраник за крал!
Може би не сега.
Джин-носител: Барарак Кауза.
Джин-носител: Барарак Сей.
Не е възможно!
Защо? Защо изобщо съществуваш?!
Синбад, кралю на Седемте морета!
Барарак Сайка!
Добре ли си, Син?
Да, мисля. Сянката му изчезна.
Впечатляващо, господарю! Наистина страшно!
Слабо ли беше?
Ние…
Паднахме. - Пипна ни.
Но нямахме избор.
Появи се Маги, пазен от Светия дворец.
И заедно със своя крал
се съюзиха с онази особа.
Не е нужно да се тревожим.
Соломон винаги се е намесвал по този начин.
Случвало се е много пъти през вековете.
Не бива да се страхуваме от това.
Това е вярно. - Прави са.
Ще продължим да създаваме тъмнина
до края на вечността.
Всички сме създадени от Бащата
да съюзяваме хората.
Нека бъде така, както Ал-Тамен каже.
Съжалявам, Касим. Не можах да те спася.
Нищо не направих.
Али Баба, не плачи повече.
Той няма да може да се върне. - Да се върне?
Починалите не изчезват завинаги.
Те се връщат в потока на рукх.
Соломонова мъдрост!
Мамо! Тат… Кралят на Балбад!
Те, или част от техния рукх,
са част от едно по-голямо цяло,
което обгръща всички ни.
Затова, макар и да е тъжно,
ние не си казваме сбогом завинаги.
Те винаги наблюдават изборите, които правиш.
Винаги са над теб.
Хайде, вървете! При тези, които обичате!
Превод: GFotaku Редакция: mrnkaloto
Мариам!
Наистина ли смяташ, че не си ги спасил?
Тъмнината в приятелите ти се превърна в светлина.
Аладин! Али Баба!
Мор!
Този Маги е невероятен.
Осемте генерала да приближат! - Да!
Най-накрая ще се покажем и ние! - Почти не мога да повярвам!
Следва: "Кралство Синдрия"
Започва цяла нова история!